The Eastern Spirit Subbing Squad представя
Бях самотна…
Бях сама от толкова много време…
КОСМИЧЕСКИЯТ ДЕНДИ 2
Има дни, които не знам как съм ги започнал.
Не си спомням какви бяха ходовете на любовта,
защото отдавна не ги е имало.
За нас животът
е петминутна интроспекция.
Колкото и нахакан да си, отнемат ли съкровищата ти,
само тъгата докосва красотата ти.
Понякога изпращаме сълзите си в безкрайната пустота
и ни остава само да търсим с очи падащите звезди.
Ето това ни прави хора!
Да живеят сълзите, остави ги да текат и забрави!
Никога не би било напразно.
Не мога да спра да те обичам каквато си,
дори с тези сълзи, да, тези сълзи!
Още ли вярваш, че не можеш да ги споделиш с мен?
Когато паднеш, моля те - стани
и нека продължим заедно! Това би било страхотно!
О, сълзи, сълзи… сбогом!
Какво е това?
Къде се дянаха другите?!
А, да…
Ало? КюТи, Мяу?
Никога ги няма, когато ми трябват…
Епизод 08: "Свят без никаква тъга"
Хей, лелче, ние…
Това място е навсякъде и никъде!
Що за лудост е това?
Къде може да се намирам?
Нищо не си спомням!
Ти си живо?
Ще ме заведеш ли някъде, където има хора?
Колко си бавно! Ще пукна милион пъти, докато стигна.
По дяволите, няма ли някой друг тук?
Ти си… - "Някой".
Ти попита дали има "някой".
Забрави, по-важното е, че умирам от глад!
Има ли нещо за ядене?
Разбирам, ще те заведа до ресторанта.
Тук имате ресторант? - Аз съм Фердинанд!
За мен ще бъде удоволствие да ти помогна.
Ти рядко извънземно ли си?
Може и така да се каже, мисля.
Но от друга страна съм и разпространен.
Какво значи това?
Какво мислиш? Не е ли странно?
За какво говориш?
Дори да живеем щастливо, краят винаги е твърде близо.
Някои просто живеят малко по-дълго.
Накъде биеш?
Не смяташ ли, че живеем
само за да можем да умрем?
Искам да знам имаме ли друга причина да живеем.
Хей! Защо се смееш?
Много надуто.
Бактериите имат ли някаква причина да живеят?
Защо ти да имаш някаква?
Защо не се опиташ да се самоубиеш някой път?
Хайде, насам.
Добре си се приготвил.
Какво?! Помислих си, че ще умра!
Да "умреш" ли?
Това не е смешно. - Помисли си.
Някога да си изпитвал чувството, че не си нито жив, нито умрял?
Когато спиш например…
Не е ли като да си полуумрял?
Скрий се!
Нощни портиери. Не бива да те видят.
Съжалявам за онова по-рано.
Този път ще има нормална храна, нали?
Остави това на мен.
Как да живея живота си? Това се питам.
Не е ли същото като "как да умра"?
Не! Не ми се мисли за умирачка.
Не искам да живея така.
Дори и да не ти се мисли, всички умират накрая.
Не искам това постоянно да ми обикаля в ума.
Дръж смъртта надалеч и не я мисли…
Това значи да отвръщаш очи от това,
което те очаква!
Не, аз…
Ако оставиш нещо, то ще се счупи, а ако е живо, ще умре.
Светът винаги се е стремял към унищожение.
Дори и да мислиш за собствената си смърт,
това далеч не е чак толкова важно.
Храна?
Пак ли?
Чакай, това си е мое!
Изглежда забавно.
По дяволите, какво й е на тая планета?
Има луда храна и още по-луди обитатели.
Това вече прилича на ядене.
Задръж! Сладури сме, ама това не значи, че ни ядат!
Внимавай как се отнасяш с нас!
Изобщо не сте сладки.
Ти…
Кой си ти?
Чуваш ли песента ми?
Какво каза?
Внимавай!
Бягай! Не!
Ти си странно същество.
Аз ли?
За първи път срещам такова създание.
Вие сте в пъти по-странни от мен!
Не можем да не преследваме онези, които нарушават реда.
Трябва да се погрижим за теб.
Да се погрижите?
Вие призраци ли сте? Ама не разбирате ли?!
Нищо ли не забелязвате? Та вие сте призраци, вижте!
Защо не разбирате?!
Той наистина е луд.
Е, за какво е този парад?
Какви ги говориш? Това е погребална процесия.
Днес е твоето погребение.
Моето погребение?
Помисли си много внимателно.
Изобщо чувстваш ли се гладен?
Честно казано си мислех, че съм гладен,
но всъщност не съм.
Мисли. Буден си, откакто си тук, но чувстваш ли се изморен?
Вярно е, че не съм изморен.
И сякаш дори не ми се спи.
Случва се постоянно.
Хората, които не са свикнали със смъртта си,
повтарят действията си от живота.
Грешат, когато очакват, че са си същите като преди.
Някои така и не приемат смъртта си,
или с години така и не я осъзнават.
Не се безпокой, ти бързо ще свикнеш.
Да, няма проблем…
Засякох изключително могъща форма на живот
на планетата Лимбо.
Но там няма нито едно регистрирано извънземно.
Значи е нещо невероятно рядко, нали?!
Нали поне този път информацията е истинска?
Прави каквото е необходимо!
Не искам да умра от глад!
Е, добре. Явно се налага да се излиза и на лов.
Какво става?!
Черна мъглявина! Опасно е!
Защо не я забелязахме досега?!
Сигурно защото нямахме пари да поправим радара.
Проклет боклук!
Какво е това?
Записващо устройство от този свят.
Много хора забравят как са умрели,
затова им даваме тези.
Сега прие ли смъртта си?
Защото тази планета е домът на мъртвите.
Значи през цялото време
съм бил мъртъв?
Ами да, все пак всичко тук е мъртво.
Би било неестествено да си жив. - Нима?
Тук поне няма да остарееш или огладнееш.
Няма нужда да работиш и стресът е по-малък. Чудесно е!
Сега си нашата нова звезда. Ела да празнуваме!
Празненство? - Да, тук няма какво да загубиш.
Тук тъгата не съществува.
Чакай, "свят без никаква тъга" ли?
Сигурно се шегуваш!
Щом няма тъга, значи няма и радост, нали?
Няма да приема това!
Искам да има храна и жени!
Искам пак да ходя в "Буубис"!
Не искам да умирам сега!
К'во?
Ти шофьорът ли си?
Искам да се махна от тук! Заведи ме, където искаш!
Накъде?
Долу май е адът, така че нагоре.
Вече сме на последната спирка?
Искам да се върна в стария си свят.
Писна ми от тая планета, пълна само с призраци.
Искаш да се върнеш? - Да.
Това място се намира между световете.
Тук са само душите на мъртвите.
Само едно нещо тук е живо.
Това съм аз.
Да не си някаква богиня?
Не, аз съм самата планета.
Аз съм планетата Лимбо.
Аз съм любопитната същност,
нощните портиери са здравият разум.
Преди много време тук имаше живи същества.
Но те унищожиха и себе си, и цивилизацията си.
Случи се много, много отдавна.
Вече ги няма наоколо.
Но душите на мъртвите могат да бъдат и магнетични.
Много други души дойдоха тук, повикани от старите.
Аз бях самотна.
Самотна съм от много дълго време.
Но сега ти си тук, Денди.
Но ти… Не би могъл да си…
Какво?
Не, не можеш да се върнеш,
но можеш да отидеш в друго измерение.
Друго измерение?
Да, измерение,
в което би могъл да избягаш от съдбата си.
Не те разбирам.
За такова нещо е нужна огромна енергия.
Тази планета ще бъде унищожена.
Чакай, ти да не би…
Защо?
Защото…
Аз се влюбих в теб.
Разбирам. Това е, защото съм прекалено готин.
А и ти си истинска красавица.
Като се замислиш, онези неща нямат голямо значение.
Жив или мъртъв, аз съм си аз.
Успяхме да минем! Сега всичко е наред.
Слава на боговете!
Помислих си, че сме мъртъвци.
Денди?
Май спи. - Да бе…
Как може да спи точно сега?!
Да го събудим ли?
По-добре го остави.
Май си прав.
Следва продължение
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Eastern Spirit ® 2014
Онази звезда в небето може да е вече мъртва.
То и аз, както се скитам, вече може да съм умрял…
Затова следващия път ще танцуваме, понеже сме тъпи.
Не ни забравяйте!